Збірник наукових праць «Педагогічні науки»
ПЕДАГОГІЧНИЙ ПОТЕНЦІАЛ БЕНЧМАРКІНГУ В УМОВАХ ЦИФРОВОЇ ТРАНСФОРМАЦІЇ ОСВІТИ
У статті досліджено педагогічний потенціал бенчмаркінгу в умовах цифрової трансформації освіти. Актуальність дослідження зумовлена необхідністю пошуку ефективних механізмів забезпечення якості освіти в умовах активного впровадження цифрових технологій та формування цифрового освітнього середовища. Установлено, що цифровізація освіти сприяє модернізації змісту, форм і методів навчання, розширенню доступу до освітніх ресурсів, розвитку цифрових компетентностей та вдосконаленню освітньої комунікації. Метою статті є обґрунтування педагогічного потенціалу бенчмаркінгу та визначення можливостей його використання в умовах цифрової трансформації освіти. Для досягнення мети використано методи аналізу, узагальнення та систематизації наукових джерел. Результати. З’ясовано сутність бенчмаркінгу як інструменту систематичного пошуку, аналізу, порівняння та адаптації кращих освітніх практик. Визначено, що використання цифрових платформ, хмарних сервісів, відкритих освітніх ресурсів і професійних мереж значно розширює можливості реалізації бенчмаркінгового підходу в освіті. Доведено, що бенчмаркінг сприяє поширенню інноваційного педагогічного досвіду, професійному розвитку педагогів, удосконаленню змісту освіти та модернізації освітнього процесу. Проаналізовано міжнародний досвід використання цифрового бенчмаркінгу та окреслено основні проблеми його впровадження в українських закладах освіти. Обґрунтовано перспективи подальшого розвитку бенчмаркінгу, пов’язані з розширенням використання цифрових платформ, розвитком професійних освітніх мереж та активізацією міжнародної співпраці.
СЕКЦІЯ 4. СУЧАСНІ ПЕДАГОГІЧНІ ТЕХНОЛОГІЇ
СЕНСОЖИТТЄВИЙ УНІВЕРСУМ МАРІЇ ПЕНТИЛЮК І НІЛИ ВОЛОШИНОЇ: СМИСЛОТВОРЕННЯ В НАУКОВІЙ ДІЯЛЬНОСТІ
Мета. У статті здійснено концептуальну реконструкцію сенсожиттєвого універсуму М. Пентилюк і Н. Волошиної як двох комплементарних моделей української мовно-літературної освіти: комунікативно-діяльнісної та культурно-інтерпретаційної. Методи. Використано поняттєво-термінологічний, персонологічний, порівняльний, структурно-логічний і проєкційний аналіз; матеріалом стали праці М. Пентилюк про мовну особистість, культуру професійного спілкування й інтегративну підготовку майбутнього вчителя-словесника, а також сучасні дослідження спадщини Н. Волошиної, зокрема праці про наукову школу, виразне читання, діалог мистецтв, національно-культурну ідентичність і патріотичне виховання. Результати. Доведено, що наукова діяльність обох професорок є формою культурно-освітнього служіння українському слову, дитині, учительству і майбутньому України. Універсум М. Пентилюк вибудовується навколо мовної особистості, комунікативної діяльності, професійного мовлення, інтеграції філологічних дисциплін; універсум Н. Волошиної – навколо учня-читача, художнього слова, естетичного виховання, діалогу мистецтв, національно-культурної ідентичності та навчальної книги як культурно-методичного тексту. Запропоновано порівняльну модель, що співвідносить спадщину вчених із проєкціями ОДМ: цільовою, програмною, декомпозиційною, методичною, взаємодійною, контентною, моніторинговою, ціннісною і розвитковою. Висновки. М. Пентилюк і Н. Волошина не дублюють одна одну, а творять цілісну матрицю сучасної мовно-літературної освіти: перша забезпечує дію словом, друга – інтерпретацію і переживання слова. У синтезі вони формують методологічне підґрунтя для моделі Я-особистості майбутнього, здатної мислити, говорити, читати, творити, оцінювати й відповідально діяти.
ЦИФРОВІ ТЕХНОЛОГІЇ У ПРОФЕСІЙНОМУ САМОРОЗВИТКУ ВИКЛАДАЧІВ ЗАКЛАДІВ ФАХОВОЇ ПЕРЕДВИЩОЇ ОСВІТИ
В оглядовій статті обґрунтовано актуальність підвищення ефективності самоосвітньої діяльності науково-педагогічних і педагогічних працівників. Метою статті є теоретичний аналіз та узагальнення цифрових технологій у професійному саморозвитку викладачів закладів фахової передвищої освіти. Методи: теоретичний аналіз наукових джерел, систематизація та узагальнення матеріалів. Результати. Установлено потенціал цифрових ресурсів як інструменту розвитку професійних компетентностей викладачів та стимулювання інноваційної діяльності в закладах освіти. З’ясовано, що цифрові технології відіграють ключову роль у забезпеченні доступності, гнучкості та персоналізації процесів професійного саморозвитку викладачів у сучасному освітньо-цифровому середовищі. Рівень цифрової грамотності та володіння інструментами цифрової діяльності виступає визначальним чинником ефективного професійного зростання й підвищення конкурентоспроможності викладачів закладів фахової передвищої освіти. Пропоновано створювати авторські онлайн-спільноти як інноваційний засіб професійного саморозвитку викладачів, який поєднує цифрові платформи та традиційні методи підвищення кваліфікації і забезпечує ефективний обмін досвідом, постійну професійну підтримку та стійкий розвиток компетентностей викладачів. Установлено, що найбільш результативним підходом до посилення професійного саморозвитку викладачів є інтеграція наявних методів у нову альтернативну модель, здатну підвищити ефективність або частково замінити традиційні системи підвищення кваліфікації. Акцентовано увагу на етичних і правових ризиках використання цифрових технологій у професійній діяльності викладачів, зокрема щодо захисту персональних даних, збереження інтелектуальної власності, інформованої згоди та прозорості отриманих даних. Обґрунтовано, що збереження цифрової нерівності, пов’язаної з обмеженим доступом до технічних ресурсів і стабільного Інтернет-з’єднання в умовах воєнного стану, створює ризики поглиблення освітнього дисбалансу за умов обов’язкового впровадження цифрових практик у діяльність викладачів. Висновки. Теоретичне узагальнення наукового підґрунтя для обґрунтованого прогнозування тенденцій професійного саморозвитку викладачів закладів фахової передвищої освіти.
ФОРМУВАННЯ ІНТЕГРАЛЬНОЇ КОМПЕТЕНТНОСТІ МАЙБУТНІХ ФАХІВЦІВ У КОНТЕКСТІ ЦИФРОВОЇ ТРАНСФОРМАЦІЇ ОСВІТИ
Стрімкий розвиток цифрових технологій та глобальна цифрова трансформація освіти суттєво вплинули на систему професійної підготовки у закладах вищої освіти. За сучасних умов формування інтегральної компетентності майбутніх фахівців стало одним із ключових пріоритетів освітньої політики та педагогічної практики. Інтегральна компетентність розуміється як комплексне поєднання професійних знань, практичних умінь, цифрової грамотності, критичного мислення, комунікативних здібностей, креативності, адаптивності та здатності до навчання впродовж життя, необхідних для ефективної професійної діяльності у цифровому суспільстві. Метою статті є дослідження особливостей формування інтегральної компетентності майбутніх фахівців у контексті цифрової трансформації освіти та визначення ролі інноваційних освітніх технологій і компетентнісного підходу у підвищенні якості професійної підготовки. Методи. У дослідженні використано комплекс теоретичних та емпіричних методів для вивчення процесу формування інтегральної компетентності майбутніх фахівців в умовах цифрової трансформації освіти. До теоретичних методів належали аналіз, синтез, порівняння, узагальнення та систематизація наукової літератури. Дослідження демонструє, що цифрова трансформація створює нові можливості для модернізації вищої освіти завдяки впровадженню онлайн-платформ для навчання, інтерактивних технологій, інструментів штучного інтелекту, віртуальних освітніх середовищ та моделей змішаного навчання. Установлено, що ефективне формування інтегральної компетентності потребує поєднання традиційних педагогічних підходів з інноваційними цифровими методами, спрямованими на розвиток професійних, комунікативних, аналітичних і технологічних навичок студентів. Результати дослідження свідчать, що використання цифрових освітніх технологій сприяє підвищенню мотивації студентів, автономності, гнучкості мислення, навичок співпраці та готовності до професійної адаптації в умовах швидкозмінного ринку праці. У статті наголошується на важливості створення інноваційного освітнього середовища, яке сприяє міждисциплінарному навчанню, розвитку цифрової культури, академічної мобільності та безперервного професійного саморозвитку. Висновки. Практичне значення дослідження полягає у можливості застосування запропонованих підходів і рекомендацій у процесі професійної підготовки майбутніх фахівців у закладах вищої освіти.
СЕКЦІЯ 3 ТЕОРІЯ І МЕТОДИКА ПРОФЕСІЙНОЇ ОСВІТИ
МЕТОДИЧНІ ОСОБЛИВОСТІ ФОРМУВАННЯ ІНШОМОВНОЇ КОМУНІКАТИВНОЇ КОМПЕТЕНТНОСТІ МАГІСТРАНТІВ – МАЙБУТНІХ УЧИТЕЛІВ НІМЕЦЬКОЇ МОВИ
Мета дослідження полягає у визначенні й обґрунтуванні методичних підходів і технологій формування іншомовної комунікативної компетентності магістрантів – майбутніх учителів іноземної, зокрема німецької, мови в закладах вищої освіти України і світу. Методи: теоретичний аналіз наукової літератури з педагогіки і методики викладання іноземних мов, синтез педагогічних концепцій розвитку мовної компетентності, порівняльний аналіз міжнародних стандартів мовної підготовки (CEFR), вивчення й критичний аналіз досвіду підготовки вчителів іноземних мов, детальне дослідження сучасних методичних підходів до викладання іноземних мов у магістратурі, дослідження та апробація інноваційних технологій розвитку комунікативних навичок і вмінь. Результати. Установлено, що ефективне формування комунікативної компетентності магістрантів базується на комплексній інтеграції комунікативного підходу, задачного навчання, проблемного методу і систематичного розвитку міжкультурної компетентності у професійному контексті. Обґрунтовано доцільність застосування проблемного методу для стимулювання критичного мислення, активізації навчальної мотивації та розвитку професійних («твердих») навичок у контексті вивчення ділової іноземної мови і комунікації. Виявлено дуальну природу розвитку комунікативної компетентності магістрантів: розвиток власної компетентності на індивідуальному рівні та одночасна підготовка методологічної основи для педагогічної компетентності щодо передачі цієї компетентності своїм майбутнім учням. Визначено, що розвиток міжкультурної компетентності залишається важливою і пріоритетною частиною підготовки майбутніх учителів у контексті глобалізації освітніх систем і європейської інтеграції України. Висновки. Запровадження комплексної науково обґрунтованої методичної системи підготовки магістрантів, чітко орієнтованої на CEFR і сучасні інноваційні методичні підходи, істотно підвищуватиме якість та ефективність професійної підготовки майбутніх учителів іноземної, зокрема німецької, мови. Подальші дослідження доцільно спрямовувати на експериментальну перевірку розроблених рекомендацій у практиці різних закладів вищої освіти та розроблення адаптивних диференційованих методик для різних категорій магістрантів з урахуванням їхніх індивідуальних потреб, цілей та особливостей навчання.
ФЕНОМЕН ПОСТАТІ МАРІЇ ПЕНТИЛЮК В УКРАЇНСЬКІЙ ЛІНГВОДИДАКТИЦІ: МАЛОВІДОМІ ФАКТИ ТА ЇХ НАУКОВЕ ОСМИСЛЕННЯ
Мета. Дослідження спрямовано на виявлення, узагальнення й наукове осмислення невідомих або маловідомих фактів біографії та професійної діяльності Марії Пентилюк, з’ясування їхньої ролі у формуванні її як педагогині й науковиці, а також переосмислення на цій основі її внеску в розвиток української лінгводидактики. Методи. Дослідження ґрунтується на поєднанні біографічного, історико-педагогічного та джерелознавчого підходів. Емпіричну основу становлять архівні матеріали Херсонського державного університету (особова справа, матеріали кафедральних та університетського архівів), що дали змогу уточнити хронологію професійної діяльності та конкретизувати участь дослідниці в освітніх, наукових і громадських процесах; усні джерела (інтерв’ю з Марією Пентилюк та її сучасниками) опрацьовано як наративні свідчення з подальшою верифікацією, а також опубліковані джерела про неї, використані для контекстуалізації. Аналітичний етап передбачав тематичне групування виявлених фактів за основними напрямами діяльності. Результати. У процесі дослідження встановлено нові факти біографії Марії Пентилюк, що розкривають ранній етап її професійного становлення в умовах радянського періоду, а також висвітлюють її життєвий і науковий шлях у контексті сучасних воєнних викликів. До наукового обігу введено нові архівні джерела, зокрема особову справу дослідниці, а також інтерв’ю, записані після 24 лютого 2022 р. Здійснено реконструкцію внутрішньої логіки професійного розвитку науковиці в єдності біографічного досвіду, педагогічної практики, наукового пошуку й громадської діяльності. Висновки. Марія Пентилюк є ключовою постаттю становлення сучасної української лінгводидактики, а її професійний шлях відображає еволюцію національної мовної освіти другої половини ХХ – початку ХХІ ст. Виявлені маловідомі факти істотно доповнюють усталений науковий образ дослідниці та засвідчують визначальну роль, яку відіграли окремі біографічні обставини у формуванні її наукової концепції. Результати дослідження актуалізують значення педагогічної біографіки як перспективного напряму розвитку педагогічної науки.
СЕКЦІЯ 1. МЕТОДОЛОГІЯ ТА ІСТОРІЯ ПЕДАГОГІКИ
ЦИФРОВА ТРАНСФОРМАЦІЯ МЕТОДИКИ НАВЧАННЯ АНГЛІЙСЬКОЇ МОВИ
Мета полягає в аналізі процесів цифрової трансформації методики навчання англійської мови в закладах вищої освіти, узагальненні практики використання сучасних цифрових технологій, а також у розгляді викликів, які сучасні трансформаційні процеси ставлять перед викладачем іноземної мови. Методи. У ході дослідження застосовано теоретичні методи аналізу, синтезу, систематизації й узагальнення, а також емпіричні методи – спостереження за освітнім процесом та контент-аналіз освітніх платформ. Результати. Сучасні освітні середовища зазнають істотного впливу з боку процесів цифровізації освіти, які впливають на зміст, форми, методи, прийоми та засоби навчання іноземних мов, а також трансформують роль викладача. Стаття узагальнює теоретичні засади і практичний досвід використання цифрових технологій у викладанні англійської мови, аналізує сучасні інструменти CALL та MALL, а також описує проблеми, що постають перед викладачем у цифровізованому освітньому середовищі. Обґрунтовано, що комунікативний підхід залишається провідною парадигмою навчання іноземних мов, однак зазнає суттєвого оновлення завдяки інтеграції цифрових технологій. Проаналізовано еволюцію CALL від простих тренувальних програм до сучасного інтерактивного автентичного освітнього простору із залученням штучного інтелекту. Охарактеризовано можливості мобільних застосунків, AR-, VR- та AI-технологій, онлайн-платформ і сервісів для створення інтерактивного контенту у формуванні іншомовної комунікативної компетентності. Акцентовано зростаючу роль викладача як фасилітатора, наставника та провідника в інформаційному просторі, а також наголошено на необхідності розвитку цифрової грамотності здобувачів освіти. Висновки. Поєднання цифрових інновацій із класичними методами навчання є перспективним напрямом розвитку методики викладання англійської мови, незважаючи на існуючі технічні та педагогічні виклики.
УРОК УКРАЇНСЬКОЇ МОВИ ЯК КОМУНІКАТИВНА ПОДІЯ: УСВІДОМЛЕННЯ ПЕДАГОГІЧНОГО ФЕНОМЕНУ ЗДОБУВАЧАМИ ЗВО
Метою наукової розвідки є презентація результатів експериментального дослідження в аспекті усвідомлення здобувачами мовно-літературної галузі ЗВО комунікативного феномену сучасного уроку української мови, комунікативної ролі вчителя на уроці, а також наукових висновувань задля подальшого розроблення практичних кроків у напрямі формування професійної комунікативної компетентності майбутнього фахівця. Задля досягнення мети використано метод аналізу спеціальної наукової джерельної бази, теоретичного осмислення й узагальнення наукових концепцій із проблеми, опитування здобувачів вищої освіти, спостереження уроків української мови, проведених здобувачами-практикантами. Результати дослідження ми отримали на основі відповідей респондентів на запитання анкети про комунікативну подію, комунікативну ситуацію, комунікативний аспект сучасного уроку української мови, комунікативні функції вчителя на уроці, взаємозалежність комунікації вчителя й учнів та результатів навчання тощо. Анкетування дало змогу виявити реальний стан розуміння майбутніми фахівцями сучасного уроку української мови як комунікативної події, ролі вчителя на уроці як ініціатора навчального спілкування, а також самоосмислення здобувачами труднощів у демонстрації власних комунікативних умінь. Висновки. 1. Спостерігаємо часткове розуміння здобувачами понять комунікативна подія та комунікативна ситуація, подекуди вони ототожнюються. Основну мету спілкування здобувачі вбачають в обміні інформацією, взаємодії, поза увагою лишаються функції сприйняття та впливу на учня. 2. Попри абсолютне сприйняття здобувачами уроку як комунікативної події, обґрунтування виявилися дещо вузькими й поверховими. 3. На думку респондентів, найбільш активне спілкування вчителя з учнями відбувається на організаційно-мотивувальному етапі, хоча частково названо й інші етапи уроку. 4. Роль учителя як активного комуніканта на уроці української мови осмислена частково. Поза межами усвідомлення залишаються такі комунікативні функції, як контактна, спонукальна, координаційна, розуміння, регуляційно-комунікативна, впливу тощо. Окрім того, подекуди спостерігаємо сплутування понять «функції мови» та «комунікативні функції». 5. Незважаючи на розуміння здобувачів залежності результативного навчання учнів від рівня комунікації вчителя, успішними комунікантами назвали себе лише 25% респондентів. 6. Експеримент показав, що в системі фахової підготовки майбутніх учителів особливої уваги заслуговує глибоке обґрунтування засадничих положень із проблеми комунікації вчителя з учнями на уроці, а отже, і питання формування професійної комунікативної компетентності. 7. Уважаємо за необхідне в перспективі розробити й апробувати спеціальну методику формування професійної комунікативної компетентності майбутніх учителів української мови на засадах комунікативної дидактики, комунікативної методики задля оптимальної підготовки до професійної діяльності.
МІЖДИСЦИПЛІНАРНИЙ ПІДХІД ДО ФОРМУВАННЯ В МАЙБУТНІХ ФАХІВЦІВ СТИЛІСТИЧНОЇ КОМПЕТЕНТНОСТІ У ПРОЦЕСІ НАУКОВО-ЛІНГВІСТИЧНОЇ ПІДГОТОВКИ
В умовах стрімкої трансформації вищої школи розвиток стилістичної компетентності здобувачів уже не обмежується лінгвістичним циклом, а стає фундаментальним елементом їхньої загальної професійної та дослідницької культури. Мета. Статтю присвячено обґрунтуванню міждисциплінарного підходу до формування стилістичної компетентності майбутніх фахівців у процесі їхньої науково-лінгвістичної підготовки в закладах вищої освіти, зокрема під час вивчення таких ОК, як «Основи філологічних і педагогічних досліджень», «Методологія та організація наукових досліджень», «Українська мова за професійним спрямуванням». Методи. У дослідженні застосовано аналіз наукових праць із лінгводидактики, системний аналіз освітніх програм, порівняння вимог до підготовки бакалаврів і магістрів, а також моделювання системи практичних завдань для аудиторної роботи. Результати. Доведено, що формування стилістичної компетентності має відбуватися наскрізно через інтеграцію мовних та методологічних дисциплін. Розроблено комплекс завдань для студентів бакалаврату (укладання глосаріїв, робота з аналітичними матрицями стилів, бібліографічний опис джерел) та магістратури (реконструкція наукового тексту, порівняльний аналіз дефініцій, кейс-стаді з академічної доброчесності). Акцентовано на необхідності перенесення основної частини практичної роботи в аудиторію задля розвитку критичного мислення здобувачів та мінімізації неконтрольованого використання інструментів штучного інтелекту. Обґрунтовано відмінності у вимогах до академічного письма на різних рівнях освіти – від засвоєння стандартів на бакалавраті до вибудовування авторської наукової стратегії у магістратурі. Висновки. Упровадження міждисциплінарного підходу забезпечує трансформацію стилістичних знань у прикладний інструмент наукового пошуку. Вивчення методології досліджень у синергії зі стилістикою дає змогу майбутнім фахівцям успішно презентувати результати власної праці, дотримуючись етичних норм академічної комунікації та вимог академічної доброчесності.
ФОРМУВАННЯ СОЦІОЕМОЦІЙНИХ НАВИЧОК ЗДОБУВАЧІВ ОСВІТИ В ПРОЦЕСІ ВИРІШЕННЯ ЕКОЛОГІЧНИХ ПРОБЛЕМ НА РІВНІ МІСЦЕВИХ ГРОМАД
Мета. Дослідження спрямоване на визначення ролі співпраці громад та закладів освіти у формуванні соціоемоційних навичок (СЕН) здобувачів освіти в умовах післявоєнного відновлення України та екологічної діяльності. Особлива увага приділяється інтеграції цінностей сталого розвитку й екологічної свідомості в освітній процес, що є необхідною умовою для підготовки молоді до активної участі у суспільному житті та екологічних практиках. Методи. Використано аналіз наукових публікацій (Google Scholar, Web of Science, Springer), нормативно-правових документів та емпіричних даних громадських організацій за 2016–2024 рр. Застосовано онлайн-опитування серед дітей та внутрішньо переміщених осіб (ВПО), а також методи спостереження, узагальнення та статистичної обробки даних. Дослідження проводилося у два етапи: до пандемії та під час війни, що дало змогу врахувати різні контексти формування СЕН і виявити специфіку їх розвитку в умовах підвищеного стресу та невизначеності. Результати. Установлено, що освітні заклади й громади відіграють ключову роль у розвитку соціоемоційних навичок, які забезпечують стійкість, емпатію, відповідальність, комунікацію та здатність до командної роботи. В умовах екологічних викликів особливого значення набуває формування навичок природокористування та екологічної свідомості. Прикладом практичної діяльності стала організація збору й утилізації батарейок, що сприяє розвитку відповідальності та колективної взаємодії. Дослідження підтвердило, що участь молоді у громадських екологічних проєктах підвищує рівень соціалізації, формує відчуття спільності та колективної відповідальності, а також стимулює екологічно свідомі моделі поведінки. Висновки. Соціоемоційні навички є визначальним чинником у формуванні екологічної свідомості та сталого розвитку суспільства. Саме громади у співпраці з освітніми закладами створюють умови для інтеграції екологічних цінностей у навчальний процес, сприяють згуртованості та підготовці молоді до активної участі в екологічних практиках. Практична цінність дослідження полягає у виробленні стратегій інтеграції СЕН у систему освіти та залученні громад до екологічних ініціатив, що забезпечує безпечне середовище для майбутніх поколінь і посилює роль громад як стейкхолдерів освітніх змін.
ІНТЕГРАЦІЯ ПРОФЕСІЙНО-ОРІЄНТОВАНОГО КОНТЕНТУ В ПРОЦЕС ІНШОМОВНОЇ ПІДГОТОВКИ СТУДЕНТІВ ТЕХНІЧНИХ ЗВО
Метою статті є теоретичне обґрунтування та аналіз ефективності інтеграції професійно-орієнтованого контенту в процес іншомовної підготовки студентів технічних ЗВО для формування їхньої фахової комунікативної компетентності. Методи. Застосовано комплекс загальнонаукових методів, зокрема аналіз релевантних джерел, систематизацію та узагальнення теоретичних даних для висвітлення стану досліджуваної проблеми. Результати. У статті досліджено особливості інтеграції професійно-орієнтованого контенту в процес навчання англійської мови професійного спрямування для студентів технічних спеціальностей на засадах контекстного підходу. Обґрунтовано, що занурення у професійний контекст сприяє підвищенню ефективності підготовки кадрів відповідно до запитів сучасного ринку праці. Акцентовано увагу на ролі іншомовної комунікативної компетенції як домінантного складника фахової компетентності майбутніх фахівців. Інтеграція України у світовий економічний простір зумовлює потребу в модернізації тематичного змісту дисципліни «Фахова англійська мова», зміні підходів до її викладання. Автор обґрунтовує необхідність оновлення навчальних програм та впровадження інноваційних методик, що корелюють із динамічними змінами у професійному середовищі, а також підкреслює, що навчальні програми передбачають включення тематичних модулів, спрямованих на опанування фахово орієнтованого змісту, зокрема в контексті вивчення англійської мови. Опанування дисципліни розглядається як багатоаспектний процес формування іншомовних комунікативних навичок на базі фахових знань. Це передбачає впевнене оперування термінологією у межах нормативних граматичних структур. Змістове наповнення курсу характеризується високим ступенем варіативності та адаптивності до профілю навчання. Висновки. Ефективність формування англомовної комунікативної компетентності майбутнього фахівця безпосередньо залежить від викладача дисципліни «Фахова англійська мова», від ним проведеного аналізу ОПП до розроблення авторського дидактичного забезпечення. Успішне навчання можливе за умови інтеграції професійно-орієнтованого контенту на засадах контекстного підходу (метод проблемно-орієнтованого навчання, круглі столи, рольові ігри), що дає студентам змогу діяти як експерти. Такий підхід забезпечує не лише досягнення рівня володіння англійської мови B2, а й готовність випускника до безперервного самовдосконалення у глобальному науково-технічному просторі.
ІНТЕЛЕКТУАЛЬНА ВЛАСНІСТЬ ТА АКАДЕМІЧНА ДОБРОЧЕСНІСТЬ: ТОЧКИ ПЕРЕТИНУ В ПІДГОТОВЦІ МАЙБУТНІХ ФАХІВЦІВ
Мета статті полягає у теоретичному осмисленні взаємозв’язку інтелектуальної власності та академічної доброчесності в системі підготовки майбутніх фахівців і визначенні основних точок їх перетину в сучасному освітньому процесі закладу вищої освіти. Методи. У дослідженні використано аналіз і синтез наукових джерел, порівняння, узагальнення, інтерпретацію нормативно-правових положень, а також логіко-системний підхід до осмислення правових, етичних і педагогічних аспектів проблеми. Результати. З’ясовано, що інтелектуальна власність та академічна доброчесність утворюють спільне ціннісно-нормативне поле, у межах якого поєднуються повага до авторства, визнання інтелектуального внеску, самостійність навчальної і наукової діяльності, правомірне використання джерел, недопущення плагіату та відповідальне застосування цифрових технологій і штучного інтелекту. Визначено основні точки перетину цих феноменів в освітньому процесі: авторство і цитування, правомірне використання навчальних та наукових матеріалів, представлення результатів дослідницької діяльності, самостійність виконання завдань, цифрова етика. Виявлено типові проблеми у підготовці студентів, серед яких недостатнє розуміння меж авторства, формальне ставлення до академічного письма, труднощі роботи з джерелами, фрагментарність знань про інтелектуальну власність і некритичне використання систем штучного інтелекту. Узагальнено педагогічні підходи до формування культури академічної доброчесності й поваги до інтелектуальної власності: інтегративний, аксіологічний, практико-орієнтований, компетентнісний, рефлексивний, середовищний, проєктувальний, цифрово-етичний і системний. Висновки. Доведено, що інтеграція проблематики інтелектуальної власності та академічної доброчесності в професійну підготовку студентів є необхідною умовою розвитку правової обізнаності, етичної відповідальності, самостійності мислення та готовності до чесної академічної і професійної взаємодії.
ТЕОРЕТИЧНІ ТА ПРАКТИЧНІ АСПЕКТИ РОЗРОБЛЕННЯ ЛОГІЧНОЇ СТРУКТУРИ ТЕОРЕТИЧНОГО КОМПОНЕНТА ЗАНЯТЬ ІЗ ТЕХНІЧНИХ ДИСЦИПЛІН ІЗ ВИКОРИСТАННЯМ ПІРАМІДИ MCKINSEY
Мета. Дослідження спрямоване на теоретичне та методологічне обґрунтування, а також узагальнення практичного досвіду використання методології піраміди McKinsey з метою надання рекомендацій щодо підготовки логічної структури теоретичного компонента занять із технічних дисциплін. Методи. Для досягнення поставленої мети застосовано комплекс взаємопов’язаних теоретичних підходів, включаючи аналіз, синтез, порівняння, класифікацію та узагальнення джерел, що стосуються підготовки методичних матеріалів для реалізації дистанційного навчання у сфері технічних дисциплін. Додатково використано контент-аналіз наукових публікацій і практик, а також вивчено досвід країн із передовими освітніми системами (США, Великої Британії, країн ЄС) щодо аналітичної та логічної організації великих обсягів навчального матеріалу. Результати. Установлено важливість аналітичного підходу до структурування теоретичних матеріалів у технічних дисциплінах. Такий підхід сприяє не лише глибокому розумінню складних понять, а й формуванню прикладних умінь та навичок. Запропоновано використовувати концепцію піраміди McKinsey для розроблення логічної структури теоретичного компоненту занять. Ця методологія дає змогу систематизувати навчальний матеріал шляхом застосування принципів аналітичного упорядкування, забезпечуючи ефективне засвоєння студентами великих обсягів інформації. Висновки. Розроблено низку практичних рекомендацій, які включають такі ключові аспекти: впорядкування матеріалу відповідно до принципів піраміди McKinsey, що передбачає поступовість у переході від окремих елементів до цілісного уявлення про питання; забезпечення якісної організації аргументації, чіткість і логічність викладу, а також завершеність кожного аспекту з інтеграцією раніше опрацьованих даних; акцентування на ключових ідеях і положеннях із чітким формулюванням висновків для посилення методичної ефективності навчального процесу. Подальші наукові дослідження будуть спрямовані на більш детальне вивчення процесу створення методичного та дидактичного забезпечення інших складників дистанційних курсів за допомогою принципів піраміди McKinsey, що сприятиме вдосконаленню освітніх практик у технічних дисциплінах.
ДУАЛЬНА МОДЕЛЬ ПОРАДНИЦТВА ТА НАСТАВНИЦТВА ЗДОБУВАЧА ВИЩОЇ ОСВІТИ: СТРАТЕГІЯ УПРОВАДЖЕННЯ
Цифровізація вищої освіти створює парадоксальну ситуацію: з одного боку, масові онлайн-курси (MOOC), адаптивні навчальні платформи та великі мовні моделі розширюють доступ до знань і дають змогу індивідуалізувати темп навчання; з іншого боку, вони посилюють ризик знеособлення освітнього процесу та соціальної ізоляції здобувачів. Водночас прогресивні освітні тренди (Liberal Arts, research-based learning) підкреслюють важливість персоналізованого академічного супроводу для формування критичного мислення, дослідницької культури й усвідомленого вибору освітньої траєкторії. Проте характерна для елітних університетів модель інтенсивного індивідуального наставництва є недосяжною для більшості закладів через високу вартість, значні кадрові та часові інвестиції. Це робить актуальним розроблення реалістичних моделей академічного супроводу, які поєднують ефективність персоналізації з обмеженими ресурсами масової вищої освіти. Мета. Розробити модель розмежування функцій порадництва й академічного наставництва у вищій освіті та стратегії її поетапної реалізації з урахуванням організаційної культури українських університетів. Методи. Компаративний аналіз міжнародних практик академічного супроводу, теоретичний синтез на основі діалектичного принципу єдності протилежностей для побудови дуальної моделі порадництва та наставництва. Результати. Запропоновано поєднати дві функціонально диференційовані, але гнучко інтегровані ролі: порадник забезпечує адаптаційний супровід академічної групи на першому курсі, наставник супроводжує формування індивідуальної освітньої траєкторії не пізніше як із другого курсу. Модель ґрунтується на діалектичному принципі єдності протилежностей (керована інтеграція ↔ автономний вибір, групове ↔ індивідуальне, стабільність ↔ виклик) і є реалістичним компромісом між ідеальною безперервністю супроводу та обмеженими ресурсами. Часове розмежування дає змогу: диференціювати компетентності виконавців, оптимізувати навантаження викладачів, не втрачаючи можливостей раннього дисциплінарного занурення. Успішність упровадження забезпечується трьома опорами: адміністративна підтримка, збалансована мотивація викладачів (матеріальна та ціннісна), культура якості замість формального контролю. Визначено типові пастки інституціоналізації та профілактичні стратегії. Поетапна стратегія впровадження передбачає гібридну траєкторію від прагматичного старту до ціннісної самопідтримуваної системи. Висновки. Обґрунтовано доцільність переходу від дихотомії «адаптація або наставництво» до дуальної моделі, що базується на композиції ролей через функціональну диференціацію за гнучкої інтеграції.
З НАГОДИ ДЕВ’ЯНОСТОРІЧЧЯ МАРІЇ ІВАНІВНИ ПЕНТИЛЮК
З НАГОДИ ДЕВ’ЯНОСТОРІЧЧЯ МАРІЇ ІВАНІВНИ ПЕНТИЛЮК, докторки педагогічних наук, професорки, заслуженої діячки науки і техніки України, відмінниці освіти України, почесної громадянки міста Херсон, професорки кафедри української і слов’янської філології та журналістики Херсонського державного університету
SOFT SKILLS ЯК СКЛАДОВА ЧАСТИНА ПРОФЕСІЙНОЇ КОМПЕТЕНТНОСТІ МАЙБУТНІХ ФАХІВЦІВ СФЕРИ ТУРИЗМУ
Актуальність дослідження зумовлена зростанням вимог сучасного ринку праці до професійної підготовки майбутніх фахівців сфери туризму в умовах глобалізаційних процесів, цифровізації та трансформації туристичної індустрії. Особливого значення набувають soft skills як важливий складник професійної компетентності, що забезпечує здатність майбутніх фахівців ефективно взаємодіяти у професійному середовищі, працювати в команді, адаптуватися до професійних змін та ефективно здійснювати міжкультурну комунікацію. Метою статті є дослідження ролі soft skills у структурі професійної компетентності майбутніх фахівців сфери туризму та обґрунтування значення їх розвитку у процесі професійної підготовки. Методи дослідження: аналіз та узагальнення наукових джерел, аналіз освітніх програм, порівняння міжнародного досвіду професійної підготовки, а також аналіз сучасних вимог ринку праці у сфері туризму. Результати. У процесі дослідження обґрунтовано значення комунікативних, організаторських, міжкультурних та особистісних навичок у професійній підготовці фахівців туристичної сфери. Проаналізовано вимоги сучасного ринку праці та вакансії туристичних компаній «Join UP!», «Anex Tour» і «Поїхали з нами», що дало змогу визначити найбільш затребувані soft skills у сучасній туристичній індустрії. Установлено, що професійна конкурентоспроможність фахівця значною мірою залежить від рівня розвитку комунікативних здібностей, адаптивності, емоційної стійкості, відповідальності та здатності працювати в команді. Окрему увагу приділено міжнародному досвіду професійної підготовки у EHL Hospitality Business School та особливостям дуальної освіти у Німеччині. Висновки. Сучасна система професійної підготовки майбутніх фахівців сфери туризму потребує поєднання hard skills із системним розвитком soft skills, використанням практикоорієнтованого навчання, виробничої практики та інтерактивних методів у закладах вищої освіти України.
ВІД ГОТОВОЇ ВІДПОВІДІ ДО КЕРОВАНОГО МИСЛЕННЯ: МЕТОД ТРАСУВАННЯ КОГНІТИВНОЇ ТРАЄКТОРІЇ У ВИКОРИСТАННІ ШТУЧНОГО ІНТЕЛЕКТУ
Мета. Метою статті є теоретичне обґрунтування та експериментальна перевірка дидактичної моделі педагогічно керованого використання штучного інтелекту у формуванні математичних компетентностей майбутніх учителів початкових класів, а також розкриття сутності методу трасування когнітивної траєкторії як інструмента аналізу навчальної діяльності студентів. Методи. У дослідженні використано аналіз наукових і нормативно-методичних джерел, педагогічне спостереження, опитування, аналіз діалогів студентів із ШІ, квазіексперимент із констатувальним, формувальним і контрольним етапами, а також статистичну обробку результатів із застосуванням t-критерію Стьюдента. У дослідженні взяли участь 33 здобувачі другого курсу спеціальності «Початкова освіта» двох послідовних академічних наборів. Результати. Запропоновано дидактичну модель використання ШІ, у якій його роль змінюється від інструмента перевірки та варіювання умов до об’єкта критичного аналізу й засобу співтворчості. Обґрунтовано метод трасування когнітивної траєкторії, що дає змогу фіксувати не лише кінцевий результат, а й послідовність пізнавальних дій студента: постановку запиту, уточнення умов, вибір стратегії, перевірку, пояснення та рефлексію. Експериментальні результати засвідчили позитивну динаміку рівнів математичної компетентності, зростання частки аналітичних і рефлексивних дій, а також ознаки перенесення навчального досвіду в площину майбутньої методичної діяльності. Висновки. Педагогічно кероване використання ШІ може бути ефективним засобом формування математичних і методичних компетентностей майбутніх учителів за умови чіткого дидактичного дизайну, людського контролю та орієнтації на процес мислення, а не лише на правильність відповіді.
ВСТУПНЕ СЛОВО ГОЛОВНОГО РЕДАКТОРА
КРИТЕРІЇ ВИБОРУ ТЕКСТІВ ДЛЯ ЧИТАННЯ ІНОЗЕМНОЮ МОВОЮ: НАУКОВІ ПІДХОДИ Й СУЧАСНІ ПРАКТИКИ
У статті розглядаються основні критерії вибору навчальних матеріалів для читання іноземною мовою. Проведено аналіз поглядів різних науковців щодо використання автентичних текстів і вивчено можливі методи оптимізації процесу вибору текстів. Особливу увагу приділено важливості як адаптованих, так й автентичних текстів у контексті мовного навчання, а також визначено роль сучасних цифрових платформ у цьому процесі. Метою дослідження є аналіз ролі вибору текстів у викладанні іноземних мов і його впливу на досягнення конкретних освітніх цілей, таких як мовне освоєння, культурне розуміння й когнітивний розвиток. Вибір текстів має бути обґрунтованим і відповідати як лінгвістичним потребам учнів, так і педагогічним цілям навчальної програми. Комплексний огляд наукової літератури виявляє ключові чинники, що впливають на вибір текстів, серед яких – рівень володіння мовою учня, тематична релевантність матеріалу та ступінь відповідності контенту мотивації й інтересам студентів. Визначено важливість того, щоб освітні тексти були не тільки захопливими та складними, а й належним чином адаптованими до індивідуальних потреб учнів, щоб підтримувати мотивацію і стимулювати глибоке засвоєння матеріалу. Комбінація цих чинників є важливою для підвищення ефективності викладання іноземних мов. Особливу увагу приділено впливу цифрових технологій, зокрема в аспекті автоматизованого вибору текстів. Використання сучасних технологічних інструментів дає змогу викладачам значно спростити процес вибору матеріалів, забезпечуючи не лише їх лінгвістичну відповідність, а й педагогічну доцільність. Аналіз вибору текстів у викладанні іноземних мов охоплює кілька ключових аспектів: узгодженість з освітніми цілями, типи читання (глобальне, вибіркове й детальне), психолінгвістичні фактори, технічні аспекти (мультимедійні й інтерактивні ресурси) та лінгвістичний і соціокультурний контексти. Окремо розглядається різниця між автентичними й адаптованими текстами, а також роль цифрових платформ у забезпеченні доступу до різноманітних матеріалів. Результати дослідження свідчать про те, що вибір текстів має бути адаптований до рівня володіння мовою учнів, їхніх інтересів і мотивації. Зазначено важливість використання автентичних матеріалів для просунутих учнів, тоді як адаптовані тексти є корисними для початківців та учнів середнього рівня. Інтеграція мультимедійних ресурсів і цифрових технологій створює додаткові можливості для навчання, підвищує залученість і покращує навички слухання й говоріння. Психолінгвістичні фактори, такі як мотивація та когнітивна відповідність, є визначальними для ефективності вибраних матеріалів. Вибір текстів для викладання іноземної мови має враховувати як педагогічні, так і психологічні аспекти, що забезпечують відповідність матеріалів рівню володіння мовою та особистим інтересам учнів. Адаптація текстів до потреб студентів, а також використання мультимедійних і цифрових ресурсів можуть значно покращити навчальний процес. Автентичні тексти є важливим елементом у розвитку комунікативної компетенції та культурного розуміння, що сприяє більш глибокому зв’язку між мовою і культурою. Стаття завершується рекомендаціями щодо вдосконалення процесу вибору текстів. Ці рекомендації акцентують увагу на необхідності використання цифрових інструментів для створення динамічного, персоналізованого й ефективного навчання іноземним мовам. Загальна мета полягає в тому, щоб навчальний процес не тільки відповідав рівню володіння мовою та інтересам учнів, а й сприяв максимальному залученню студентів до навчання, що підвищить ефективність процесу оволодіння мовою. Ураховуючи сучасні досягнення, стаття підтримує підхід, орієнтований на використання цифрових технологій у навчанні іноземних мов, що сприяє більшій залученості учнів і їхньому успіху.
ТРАДИЦІЙНІ ТА ІННОВАЦІЙНІ ТЕХНОЛОГІЇ В ПРОФЕСІЙНІЙ КОМПЕТЕНТНОСТІ ВИКЛАДАЧІВ ПРИ ПІДГОТОВЦІ СТУДЕНТІВ У СФЕРІ STEM ОСВІТИ
В Концепції розвитку природничо-математичної освіти (STEM-освіти), впровадження якої передбачено Урядом України до 2027 року, для закладів вищої освіти стає все більш актуальною потреба орієнтування на професійну підготовку викладачів. У цьому контексті доцільно дослідити історичну ретроспекцію розвитку традиційних та інноваційних освітніх технологій та використання освітніх технологій у професійній діяльності викладачів у сфері STEM-освіти в країні, яка є джерелом STEM-освіти – в Сполучених Штатах Америки.Мета статті на основі історичної ретроспекції дослідити розвиток традиційних та інноваційних практик використання освітніх технології в професійній майстерності педагогів при підготовці студентів у полі STEM освіти. Вирішувались наступні завдання: дослідити, які технології, у професійній діяльності викладачів є традиційними, які є інноваційними в просторовому контенті розвитку освіти. Визначити якими технологіями важливо оволодіти студентам для професійної діяльності у полі STEM освіти.Методи. Для досягнення поставленої мети використано конкретно-пошуковий та логіко-синтетичний аналіз; системно-структурний аналіз; хронологічний аналіз; статистичний та порівняльний аналіз окремих аспектів розвитку STEM-освіти; теоретико-узагальнюючий метод та метод інтерпретації.Результати. Результати дослідження засвідчили, що в категорії традиційних технологій, як в США, так і в Україні, переважають пасивні технології навчання, а саме пояснювальна-ілюстративна, лекційна та форма практичного навчання на уроку. У категорії інноваційних технологій перевага діяльнісних, інтерактивних технологій, а також технологій особистісно-орієнтирного навчання. Проектні технології дуже часто відносяться педагогами до груп інноваційних, проте сьогодні очевидно, що оволодіння ними є обов’язковим для педагогів. У контексті нашого дослідження, слід зазначити, що питання ліберальної освіти, а саме «artes liberales» проти «artes serviles» при розвитку освітнього середовища ї концепції освіти в Сполучених Штатів, призвело до переосмислення напряму освіти, зокрема у визначенні розвитку педагогічної майстерності викладачів та підготовки студентів, що виявилось у прогресі та покращенні педагогічних систем.Висновки. Визначено, що історичний розвиток освіти спрямований на відхід від академічного традиційного навчання, яке було незмінним принципом із заснування перших вищих навчальних закладів у Сполучених Штатах Америки, до новітніх інноваційних освітніх методів, а саме, інформаційно-комунікаційних, цифрових, проблемно-діалогічних, проблемно-евристичних, інтерактивних, особистісно-орієнтованих, що базуються на мультикультуралізмі в освіті. Технології педагогічної майстерності викладачів у сфері STEM-освіти, незалежно від країни, є традиційними (академічними) та інноваційними водночас, адже процес навчання може бути орієнтований як на класику, так і на інновації, що є прогресивною моделлю освіти, яка приваблює як молодь, так і викладачів, які використовують у своїй роботі новітні освітні тренди.
ЗАПОРУКА УСПІШНОГО НАВЧАННЯ ХІМІЇ ЧЕРЕЗ ІНСТРУМЕНТАРІЇ ФОРМУВАЛЬНОГО ОЦІНЮВАННЯ
В умовах реформування освіти в Україні, зокрема впровадження концепції Нової української школи (НУШ), яка передбачає перехід до компетентнісного підходу в навчанні, дослідження ефективних методів формувального оцінювання набуває особливої актуальності. Метою дослідження є розроблення й апробація модельного інструментарію формувального оцінювання в навчанні хімії, що сприятиме підвищенню якості освітнього процесу й розвитку ключових компетентностей учнів. Методи дослідження: аналіз науково-методичної літератури, порівняльний аналіз формувального й підсумкового оцінювання, педагогічний експеримент, анкетування учнів і вчителів, а також статистичний аналіз отриманих даних. Результати дослідження свідчать про ефективність формувального оцінювання, яке зорієнтоване на процес навчання, а не лише на кінцевий результат. Розроблено модельний інструментарій формувального оцінювання, що включає таке: чек-листи для лабораторних робіт, які дають учням змогу самостійно контролювати правильність виконання дослідів та аналізувати власні дії; рефлексивні сторінки в робочих зошитах, що спонукають учнів до самоаналізу, усвідомлення власних помилок і знаходження шляхів їх виправлення; інформаційні листи досягнень учнів, які забезпечують зворотний зв’язок із батьками й дають їм змогу активно долучатися до навчального процесу; систему двоетапного оцінювання здобутих знань, що дає змогу учням покращити свої результати після корекції помилок і додаткової роботи над матеріалом. Апробація запропонованих підходів у закладах середньої освіти підтвердила позитивний вплив модельного інструментарію на успішність учнів з хімії. Висновки дослідження вказують на те, що впровадження розробленої моделі формувального оцінювання сприяє покращенню мотивації учнів до навчання й розвитку критичного мислення. Таким чином, ця модель може бути ефективно використана в сучасній освітній системі України.
ОРГАНІЗАЦІЙНО-ПЕДАГОГІЧНІ ЗАСАДИ УПРАВЛІННЯ ЗМІШАНИМ НАВЧАННЯМ У ЗАКЛАДІ ЗАГАЛЬНОЇ СЕРЕДНЬОЇ ОСВІТИ
Мета. Обґрунтування організаційно-педагогічних засад управління змішаним навчанням у закладах загальної середньої освіти в умовах цифровізації та динамічних соціально-політичних трансформацій.Розкрито актуальність дослідження в контексті викликів, спричинених пандемією COVID-19 і воєнним станом, що стимулювали перегляд традиційних моделей освітнього процесу. Методи. Дослідження ґрунтується на системному та діяльнісному підходах, використано методи контент-аналізу, порівняльного аналізу, а також узагальнення практичного досвіду впровадження змішаного навчання. Визначено взаємозв’язки між управлінськими стратегіями в освіті та сучасними HR-підходами, адаптованими до шкільного контексту. Результати. Сформульовано ключові компоненти організаційно-педагогічного забезпечення управління змішаним навчанням: гнучке планування освітнього процесу; підвищення цифрової компетентності педагогів; розвиток автономії й відповідальності вчителів; співпраця з батьками й учнями; ефективне використання цифрових платформ; формування системи оцінювання результатів навчання; дотримання принципів цифрової етики. Виявлено суперечності між необхідністю модернізації управління освітою та консерватизмом управлінських підходів у закладах загальної середньої освіти. Акцентовано на важливості створення інтегрованого цифрового середовища, що забезпечує персоналізацію освітнього процесу та оперативний моніторинг його результатів.Висновки. Запропоновані підходи до управління змішаним навчанням базуються на принципах інклюзивності, гнучкості, цифрової трансформації та педагогічного лідерства. Визначені засади сприяють формуванню адаптивного освітнього середовища, здатного оперативно реагувати на зовнішні виклики. Перспективи подальших досліджень пов’язані з проектуванням цілісної моделі управління освітнім процесом у ЗЗСО, орієнтованої на сталий розвиток та інноваційність.
СЕКЦІЯ 5. СУЧАСНІ ПЕДАГОГІЧНІ ТЕХНОЛОГІЇ
ДОШКІЛЬНА ОСВІТА В УКРАЇНІ: СУЧАСНІ ВИКЛИКИ
У статті запропоновано теоретико-практичний аналіз викликів, які постали перед сучасною системою дошкільної освіти саме в умовах воєнного стану. Автори на основі аналізу нормативно-аналітичних документів обґрунтували окремі шляхи подолання сучасних викликів. Мета статті – на основі визначених сучасних викликів для системи дошкільної освіти, зумовлених воєнним станом в Україні, обґрунтувати оптимальні шляхи їх подолання.Методами дослідження слугували: метод аналізу психолого-педагогічної й методичної літератури та відповідних нормативних документів; методи співставлення й узагальнення результатів аналізу й спостереження; методи вивчення практичного досвіду. Результати проведеної роботи дали змогу встановити, що система дошкільної освіти, яка піддається сучасним викликам, характеризується адаптивністю. У статті зазначено, що адаптивність вирізняється когнітивною гнучкістю, емоційною регуляцією, відкритістю до нового досвіду, здатністю до вирішення проблем. Дослідження підтвердило вирішальну роль особистісного потенціалу усіх учасників освітнього процесу в ефективності його налагодження. Авторами наголошено на важливості психічного здоров’я у формуванні певної системи цінностей у людини. Показано, що психічне здоров’я доцільно трактувати як критерій належного психічного стану, який спонукає бажання розвивати, зберігати і транслювати духовну спадщину, моральні цінності, формувати культуроспроможну особистість. Теоретичний аналіз праць вітчизняних науковців показав, що психічне здоров’я – це стан добробуту, який відображає внутрішню мотиваційну налаштованість індивіда на активну пізнавальну діяльність. Висновки. Подальші дослідження можуть бути зосереджені на поглибленні практичного інструментарію, зокрема розроблені та апробації тренінгових вправ з метою формування адаптивності дітей та дорослого населення до умов сучасного суспільства.
ОСОБЛИВОСТІ ПЕДАГОГІЧНОГО СУПРОВОДУ ІНОЗЕМНИХ СТУДЕНТІВ У ПРОЦЕСІ МУЗИЧНОЇ ПІДГОТОВКИ У ЗВО УКРАЇНИ
Мета. Дослідження має на меті проаналізувати проблеми адаптації іноземних студентів у процесі музичної підготовки в Україні та обґрунтувати педагогічні умови ефективного супроводу, які сприятимуть успішній інтеграції й професійному розвитку таких студентів. Методи. Для досягнення мети застосовано аналіз науково-педагогічних джерел, вивчення міжнародного досвіду адаптації іноземних студентів у мистецькій освіті та узагальнення практики українських закладів вищої освіти мистецького профілю. Результати. Виявлено, що основними чинниками, які ускладнюють адаптацію іноземних студентів, є мовний бар’єр, культурні розбіжності, відмінності у попередній фаховій підготовці, а також необхідність навчатися дистанційно в умовах воєнного стану. Визначено комплекс педагогічних умов для підвищення ефективності навчання іноземців. До них належать: застосування міжкультурного підходу в освітньому процесі з повагою до різних національних традицій; активне використання мультимедійних і цифрових технологій для подолання мовних та когнітивних бар’єрів; впровадження індивідуальних освітніх траєкторій з урахуванням рівня підготовки та культурних особливостей студентів; розвиток тьюторської (наставницької) підтримки, зокрема через систему «рівний – рівному». Сформульовано практичні рекомендації щодо реалізації зазначених підходів у діяльності мистецьких ЗВО України. Висновки. Ефективність навчального процесу іноземних студентів значною мірою залежить від якості педагогічного супроводу. Комплексна підтримка, що поєднує міжкультурний підхід, індивідуалізацію навчання та використання сучасних технологій, сприяє успішній адаптації, формуванню міжкультурної компетентності й творчій самореалізації студентів, підвищуючи результативність їхнього навчання. Роль викладача як наставника і культурного посередника в цьому процесі є ключовою.
СЕКЦІЯ 4. ТЕОРІЯ І МЕТОДИКА ПРОФЕСІЙНОЇ ОСВІТИ
СОЦІАЛЬНО-ВИХОВНІ ПРАКТИКИ У ВИХОВНИХ ЗАКЛАДАХ КРАКОВА КІНЦЯ ХІХ – ПОЧАТКУ ХХ СТОЛІТТЯ: ДОСВІД РОБОТИ З ДІТЬМИ В УМОВАХ СОЦІАЛЬНОГО РИЗИКУ
Метою дослідження є історико-педагогічний аналіз соціально-виховних практик у дитячих закладах Кракова кінця ХІХ – початку ХХ століття в контексті соціальних викликів та педагогічних ідей епохи. Особлива увага приділяється впливу християнської етики, трудового виховання, ролі духовенства та суспільних трансформацій на формування моделі виховання у цих установах. Для досягнення мети було застосовано міждисциплінарний підхід, що поєднує історико-педагогічний, соціокультурний, герменевтичний та локальний (регіональний) підходи. Зокрема, досвід Павліковіц проаналізовано як складову краківського соціально-виховного простору, що зумовлено їхньою територіальною близькістю до Кракова та адміністративною належністю до регіону. У межах зазначених підходів використано методи контент-аналізу джерел, порівняльно-історичний метод, метод історичної реконструкції. У результаті дослідження установлено, що соціально-виховні практики в дитячих закладах Кракова поєднували етичні, трудові та дисциплінарні елементи у вихованні дітей у складних життєвих обставинах. Обгрунтовано, що у роботі з безпритульними дітьми сформувалась унікальна виховна модель, яка спиралася на три ключові компоненти: морально-релігійне наставництво, залучення до праці як інструмент ресоціалізації, а також поступову інституціалізацію виховання за підтримки міських структур та костьолу.Також нами було проаналізовано діяльність двох типологічно різних установ, що дозволило виявити як спільні риси у виховних стратегіях, так і специфічні відмінності у педагогічних підходах, методах ресоціалізації та організаційній структурі. Незважаючи на відмінності у керівництві та ідеологічних засадах, обидва заклади реалізовували подібні функції щодо морального, трудового та соціального розвитку дитини. Висновки. Проведене дослідження засвідчило, що соціально-виховні практики у дитячих закладах Кракова кінця ХІХ – початку ХХ століття формувалися як відповідь на соціальні ризики доби (убогість, сирітство, безпритульність, злочинність). Установлено, що ключовими елементами виховної роботи були трудове залучення, індивідуальний підхід, участь у спільноті закладу та формування навичок самовиховання. Виявлені принципи й практики є цінним джерелом історико-педагогічного досвіду та можуть бути критично осмислені з метою використання в сучасній соціально-педагогічній роботі з дітьми в умовах соціального ризику.
ВИКОРИСТАННЯ СПАДЩИНИ УКРАЇНСЬКИХ ХУДОЖНИКІВ СЕРЕДИНИ ХІХ – ПОЧАТКУ ХХ СТОЛІТТЯ У ФОРМУВАННІ КЛЮЧОВИХ КОМПЕТЕНТНОСТЕЙ: ОБІЗНАНОСТІ ТА САМОВИРАЖЕННЯ У СФЕРІ КУЛЬТУРИ
Мета: визначити педагогічний потенціал творчої спадщини українських художників середини ХІХ – початку ХХ століття для розвитку ключових культурних компетентностей здобувачів освіти, зокрема формування обізнаності та здатності до самовираження у сфері культури через інтеграцію мистецьких творів у навчальний процес.Методи: під час проведення дослідження, були використані такі методи, як: аналіз, для детального вивчення персоналій українських художників середини ХІХ – початку ХХ століття; історичний метод був використаний для збору данних для розуміння освітнього, культурного середовища українського суспільства середини ХІХ – початку ХХ століття; синтез був використаний для об’єднання інформації й формулювання результатів дослідження. Результати: було проаналізовано такі персоналії українських художників, як О. К. Богомазов, М. І. Мурашко, О. О. Мурашко, В. Г. Кричевський, Ф. Г. Кричевський, П. І. Холодний, М. І. Жук періоду середини ХІХ – початку ХХ століття; розглянуто вплив цих персоналій на освіту тогочасної України та на формування національної ідентичності українського народу; розібрано освітню, мистецьку спадщину представлених українських художників та наведено конкретні приклади робіт, які можна використовувати для формування культурних мистецьких компетентностей здобувачів у освітньому процесі. Висновки. Інтеграція творів образотворчого мистецтва в освітній процес сприяє формуванню мистецької та культурної компетентностей, патріотичних цінностей і творчого самовираження. Особливої актуальності ця проблема набуває в умовах сучасної боротьби за національну ідентичність, коли культурна спадщина України перебуває під загрозою.
СОЦІАЛЬНІ ДЕТЕРМІНАНТИ У ВИЗНАННІ ДИПЛОМІВ ВИЩОЇ ОСВІТИ
Мета. Стаття досліджує соціальні детермінанти, що впливають на визнання дипломів про вищу освіту в Європі. У центрі уваги – академічна мобільність, впровадження міжнародних освітніх стандартів, культурні та мовні бар’єри, а також принцип рівного доступу до освіти як ключові чинники, що формують цей процес.Методологія. Дослідження базується на якісному аналізі міжнародних правових рамок, освітніх політик та інституційних практик, які регулюють визнання дипломів. Залучено порівняльні дані та офіційні джерела, розглянуто такі ініціативи, як Болонський процес, Лісабонська конвенція та програма Erasmus+, для оцінки їхнього впливу на гармонізацію та співпрацю у сфері вищої освіти.Результати. Академічна мобільність постає як ключовий механізм сприяння транснаціональній співпраці та науковому обміну. За підтримки ініціатив ЄС вона сприяє зближенню освітніх систем і спрощенню процедур визнання дипломів, попри наявні труднощі, як-от бюрократичні бар’єри та ризик відтоку кадрів. Акредитація залишається центральним інструментом забезпечення якості та порівнюваності між установами. Такі організації, як ENQA та українське НАЗЯВО, підтримують стандарти та взаємну довіру, а інструменти на кшталт ESG та ЄКР сприяють прозорості та мобільності. Дослідження також наголошує на впливі мовних і культурних відмінностей, що ускладнюють визнання дипломів. Ініціативи, як-от Європейський центр сучасних мов та політика ЄС щодо багатомовності, спрямовані на підтримку інклюзивності та міжкультурного діалогу, що є критично важливим для інтеграції різноманітних груп студентів і фахівців. Висновки. Рівний доступ до освіти утверджується як одна з основоположних цінностей ЄС, однак обмежувальна міграційна політика та зростання сек’юризації перешкоджають доступу для вразливих груп, зокрема біженців і мігрантів. У статті робиться висновок, що подальший розвиток стратегій ЄС має зосереджуватися на подоланні цих суперечностей, забезпечуючи справедливе визнання кваліфікацій із врахуванням національних інтересів та універсального права на освіту і професійний розвиток у глобалізованому світі.
ОСВІТНІ МОЖЛИВОСТІ ВЕБМУЛЬТИМЕДІА: ШЛЯХИ ОПТИМІЗАЦІЇ В УМОВАХ ЦИФРОВОЇ ТРАНСФОРМАЦІЇ
Метою статті є комплексний аналіз можливостей інформаційно-комунікаційних технологій у вищій освіті (на прикладі вебмультимедій) та їх оптимізації в умовах сучасних суспільних викликів. Методи. Дослідження поєднує теоретичний огляд наукових публікацій та досвіду щодо використання інформаційно-комунікаційних технологій в освітньому процесі закладів вищої освіти з емпіричним вивченням даного питання за допомогою тестування, анкетування та спостереження. Результати. Узагальнення наукових досліджень засвідчили, що в умовах вимушеного переходу освітнього процесу на дистанційну форму, інформаційно-комунікаційні технології набули нового значення в організації та наданні освітніх послуг, а структура та контент електронних курсів має враховувати потреби учасників та цифрові трансформації. Результати опитування здобувачів вищої освіти щодо рівня задоволеності організацією освітнього процесу у дистанційному форматі виявили наступний розподіл: більшість респондентів (53%) продемонструвала високий рівень задоволеності, оцінивши організацію на 10 балів з 10-ти; 22% респондентів – оцінили на 9 балів, що також свідчить про позитивне сприйняття; 17% опитаних оцінила організацію освітнього процесу на 8 балів; менша кількість респондентів висловила помірне задоволення, оцінивши на 7 (6%) та 6 (2%) балів відповідно. Отримані дані засвідчили достатньо позитивну оцінку здобувачами вищої освіти вебмультимедій, які забезпечують освітній процес на педагогічному факультеті. Разом з тим, створили передумови для підвищення їх ефективності в умовах цифрової еволюції. Висновки. У статті доведено педагогічну доцільність застосування електронних курсів на педагогічному факультеті Херсонського державного університету, з урахуванням потреб та інтересів здобувачів для ефективної реалізації їх професійної траєкторії.
МОЖЛИВОСТІ Й РИЗИКИ МЕТАВСЕСВІТУ У КОНТЕКСТІ РОЗВИТКУ ЦИФРОВОГО УНІВЕРСИТЕТУ
Статтю присвячено дослідженню можливостей і ризиків використання метавсесвіту в контексті розвитку цифрового університету. Основною метою є виявлення потенціалу метавсесвіту як інструменту трансформації освітнього процесу у вищій школі, аналіз викликів, пов’язаних із впровадженням технологій віртуальної та доповненої реальності, а також обґрунтування педагогічних умов їх ефективного застосування. Для досягнення поставленої мети використано комплекс теоретичних і емпіричних методів дослідження. Теоретичний аналіз наукової літератури дозволив виявити основні напрями цифровізації вищої освіти та принципи формування імерсивного освітнього середовища. Статистичні джерела та аналітичні звіти міжнародних компаній дали змогу оцінити динаміку розвитку ринку метавсесвіту в освітній сфері. Метод узагальнення сприяв формулюванню висновків щодо ролі цифрового університету як інституції нової генерації. Результати. Дослідження підтвердило, що використання AR/ VR-технологій та інтеграція штучного інтелекту сприяють персоналізації навчання, підвищенню мотивації студентів, а також створенню нових моделей взаємодії у навчальному середовищі. Метавсесвіт дозволяє занурити здобувачів освіти у змодельовані ситуації, які наближені до реального професійного досвіду. Разом із тим виявлено низку ризиків: цифрову залежність, зміщення акцентів у контенті, маніпуляції інформацією, недостатню нормативно-правову базу, а також потребу в підвищенні цифрової компетентності викладачів. У статті також наголошено на важливості забезпечення етичних стандартів і збереження академічної автономії в умовах повної або часткової віртуалізації навчання. У висновках обґрунтовано доцільність впровадження технологій метавсесвіту в систему цифрової вищої освіти за умови комплексного підходу до технічного, методичного, правового та етичного супроводу цього процесу. Метавсесвіт розглядається не лише як технічна новація, а як нова форма організації освітнього простору, що потребує глибокого переосмислення ролі університету в цифрову епоху.
МЕТОДОЛОГІЯ ДОСЛІДЖЕННЯ У МІЖДИСЦИПЛІНАРНОМУ ВИМІРІ НАУК ПРО ОСВІТУ
Мета статті полягає у висвітленні сутності методології дослідження у міждисциплінарному вимірі наук про освіту задля піднесення на вищий щабель функціональності наукових досліджень в освітній сфері. Методи. Для досягнення мети та реалізації завдань використано комплекс методів: аналіз, синтез, систематизація, зіставлення, узагальнення, що уможливило структурування матеріалів теоретичного пошуку, формулювання узагальнень і висновків; контент-аналіз – для кількісного і якісного простеження тенденцій науково-педагогічних досліджень і виявлення гальмівних чинників, що мають місце в підготовці докторів філософії.Результати. Використання проблемного, системного, компетентнісного, аксіологічного підходів дало змогу висвітлити, окреслену в статті проблему цілісно, з урахуванням актуальних місії та візій педагогічної науки. Обґрунтовано теоретичні, методологічні та прикладні аспекти, актуальні для педагогічної науки (наук про освіту) та освітніх практик підготовки майбутніх докторів філософії (PhD); узагальнено провідні напрями щодо подолання розривів під час виконання наукової складової за освітньо-науковою програмою з галузі знань А Освіта зі спеціальності А1 Освітні науки. Висвітлена в статті проблематика, схарактеризована в контексті провідних функцій педагогічної науки, що розширює її наукове поле у руслі сучасних освітніх викликів. Актуалізовано проблему вдосконалення наукової підготовки майбутніх докторів філософії з використанням кращих українських і зарубіжних освітніх практик; висвітлено сутність суперечностей в обґрунтуванні тематики теоретичних і прикладних дисертацій; взаємозв’язки між теоретичним, методологічним і технологічним рівнями науково-педагогічних досліджень. Чільне місце відведено висвітленню терміносистеми міждисциплінарних досліджень і її інтерпретації у руслі сучасного українського правопису Висновки: узагальнені першорядні аспекти методології досліджень, згідно з логікою наукового пошуку, у єдності їх взаємозв’язків у міждисциплінарному вимірі наук про освіту, сприятимуть поступу до отримання нових знань і освітніх практик, що ґрунтуються на новітніх ідеях і концепціях про освіту людини в змінному світі.